- Far, vil du have en karamel? - Ja. Mange tak.
Er I ikke trætte?
Vi er snart fremme.
Mei, gem dig!
Det var ikke en politimand. Hej!
Er dine forældre et sted her i nærheden?
Mange tak.
Jeg hedder Kusakabe. Vi bliver naboer nu.
Vi glæder os meget!
Velkommen til!
Tak for hjælpen.
Så er vi der!
Vent lidt!
- Mei... her er en bro! - En bro?
Der er fisk. Se, det glimter.
Nå, kan I lide stedet?
Ja, her er dejligt, far.
En trætunnel!
Er det vores hus?
Skynd dig!
- Det er jo den rene ruin! - Ru... in!
- Det ligner et spøgelseshus! - Spøgelser?!
Den er rådden!
Her kommer jeg!
Mei, se deroppe!
Se!
Det er enormt!
Far, se lige et kæmpestort træ!
Det er et kamfertræ.
- Et kamfertræ! - Et kamfertræ...
Ups!
- Et agern! - Vis mig det!
Se! Der er et til!
Der var også et!
Kunne jeg få lov til at åbne skydedørene?
- Agern! - Der falder agern ned overalt.
De falder ned fra loftet.
Mon... her bor et egern?
Egern?
- Eller en rotte, der elsker agern? - Vi vil kun have et egern!
- Hvor vil I have den her hen? - Jeg åbner her.
Satsuki, åbner du køkkendøren? Der er ikke noget at tage fejl af.
- Følg med mig! - Vent lidt!
Skynd dig nu!
Jeg går ind.
Det er badeværelset.
- Der er ikke nogen. - Næh.
- Det er badeværelset. - Far, der er noget derinde.
- Et egern? - Nej.
Det er ikke kakerlakker eller rotter, men nogle små, sorte nogen.
- Hvad tror du? - Det er nok støvalfer.
Støvalfer? Ligesom i billedbogen?
Ja. Spøgelser kommer ikke, når vejret er smukt.
Når man bevæger sig fra stærkt lys ind i mørke -
- kan man ikke se, og så kommer støvalferne.
Er det rigtigt? Støvalfer, kan I så gå væk!
Kan I så gå væk!
Så, nu skal der laves noget! Finder I trappen op til første sal?
Find trappen og åbn vinduet ovenpå!
- Ja! - Mei vil også!
Toilettet!
Lkke der...
- Ikke her! - Ikke her!
- Ikke der! - Ikke der!
Av... Ikke her!
- Ikke her! - Ikke her!
Mei, her er den!
- Her er bælgmørkt. - Er der støvalfer?
Et agern.
Støvalfer, kan I så gå væk!
Søde støvalfer... er I der ikke?
- Denne vej. Sådan! - Far!
- Der er altså noget her i huset. - Det var da herligt.
Jeres far har altid drømt om at bo i et spøgelseshus.
Åh nej!
Jeg fik den! Storesøster!
Mei.
Sikke en dejlig pige!
Bedstemor har passet på huset. Hun er kommet for at hjælpe.
Jeg hedder Satsuki. Min søster hedder Mei. Goddag.
Goddag med jer. Sikke nogle kvikke piger.
Havde jeg vidst, I kom, havde jeg gjort rent.
Du har gjort mere end nok.
Vi har haft travlt i rismarkerne, men lidt har jeg da været her.
- Mei, hvorfor er dine hænder sorte? - Støvalfen er stukket af!
Se lige dine fødder!
Mine tæer er også kulsorte.
Sikke noget, sikke noget...
Det ser ud til, at støvalferne er på spil igen.
Mener du de små, sorte, lodne ting, som flyver rundt i huset?
Nemlig. De yngler i gamle, tomme huse -
- bygger usynlige reder og laver alt om til støv.
Jeg kunne også se dem, da jeg var lille.
Tænk, at I to har set dem.
- Er det ånder? - Nej, støvalfer er såmænd gode nok.
Hvis bare vi smiler, så forsvinder de.
Lige nu sidder de nok oppe under loftet og planlægger deres afrejse.
- Mei, så forsvinder de. - Hvor kedeligt.
- Hvad nu, hvis de kom farende? - Mei er ikke bange!
Så går jeg ikke med dig på toilettet om natten mere.
Nå, vi må hellere få gjort rent. Vil I hente vand ved floden?
- Ved floden? - Mei vil også med!
Mei, vent lige der!
Fangede du nogen fisk?
- Bedste, så er der vand! - Hvor er du dygtig.
- Pump, indtil vandet er koldt. - Ja!
Nå, det er dig. Hvad vil du?
Til... til bedstemor fra min mor.
Hvad er det?
Vent! Hvad er det?
Var det Kanta?
Hej, jeres hus er et spøgelseshus!
Kanta!
- Jeg har også gjort sådan som dreng. - Jeg hader drenge!
- Men jeg elsker bedstes mad! - Spis endelig løs.
Mange tak for hjælpen.
Mange tak for i dag!
Farvel!
Far, hvad nu, hvis huset braser sammen?
Det ville ikke være så godt lige nu, hvor vi lige er flyttet ind.
Hvad venter I på? En høj latter skræmmer dem væk.
Mei er ikke bange!
Jeg er ikke bange!
- Et, to... et, to... - Godt! Tramp... tramp... tramp.
Sådan... så er vasketøjet rent!
Afgang!
Bedste!
- Hej med dig! - Sikke flittige I er!
- Hvor skal I hen alle sammen? - Vi skal besøge mor på hospitalet!
Det bliver hun glad for! I må endelig hilse.
Ja!
Nej, nej, den vej!
- Goddag! - Kom indenfor.
- Moar! - Mei, hvor er det dejligt at se dig.
- Far kørte den forkerte vej! - Er det rigtigt? Velkommen.
- Vi har fri fra skole i dag. - Er det sandt?
- Far er inde og tale med lægen. - Hvor er det dejligt at se jer.
Hvordan er det nye hus? Er I faldet til?
Hvad? Et spøgelseshus?
- Kan du lide spøgelser? - Selvfølgelig.
- Bare jeg snart kunne se dem. - Sikke et held, hva', Mei?
Tænk, hvis du ikke kunne lide dem.
- Kan I lide dem? - Meget!
Mei er ikke bange.
Er det Satsuki, der har sat dine rottehaler?
Hvor er du dygtig. Ikke sandt, Mei?
- Hun skælder ud. - Det er, fordi du er uartig.
Satsuki, kom her. Er det ikke lidt kort?
- Nej, det er fint. - Mei vil også!
- Vent, til det er din tur. - Sikke en manke.
- Det havde jeg også som barn. - Bliver mit hår ligesom dit, mor?
Det kan godt være. Du ligner jo virkelig mig.
- Mor så da frisk ud, ikke? - Jo, meget.
- Hun kan snart komme hjem. - Betyder snart i morgen?
- I morgen er en dag tættere på. - Nok ikke i morgen.
Mor sagde, jeg måtte sove hos hende.
Hvad? Er du ikke blevet så stor, at du kan sove alene?
Mor siger, jeg godt må.
Far! Det er morgen!
Hejsa... så står vi op!
- Det må du undskylde. - Jeg skal have madpakke med.
- For søren da. Det havde jeg glemt. - Bare rolig.
- Jeg har lavet tre. - Det brænder på!
- Den her er til dig, Mei. - Er det min?
- Mei, sæt dig ned og spis. - Værsgo.
Du kan selv pakke den ind.
Satsuki-chan!
Åh nej... Kommer!
- Har du allerede fået en veninde? - Som råber Satsuki-chan!
Ja, hun hedder Michiko.
Tak for mad!
- Farvel! - Farvel.
- Godmorgen. - Kom, lad os skynde os.
Far!
- Må jeg gå ud og lege? - Ja, men hvor går du hen?
Bare ud i haven.
- Far, skal vi ikke snart spise? - Ikke endnu.
Far, nu er du blomsterhandler.
Haletudser!
Hvad? Der er ingen bund i.
Et agern.
Hvem er du? Er du en støvalf?
Totoro. Du hedder Totoro, ikke?
Så er du Totoro.
Totoro.
- Farvel. - Vi ses om lidt.
- Hej, far! - Hej. Er klokken så mange?
- Jeg skal hen til Michiko. - Vi har ikke spist.
- Leger hun ikke derude? - Mei!
Mei!
Mei...
Far! Jeg har fundet Meis hat!
Mei... Mei!
Mei! Vågn så op!
Du kan da ikke sove her!
- Hvor er Totoro? - Totoro?
Jamen... jamen...
- Har du drømt noget? - Der var en stor Totoro.
Ligesom i vores billedbog?
Ja, jeg har lige set ham.
Han var lodden, og han havde en kæmpestor mund.
Der var en lille en og en på den størrelse...
...og en kæmpestor en, der sov.
Nå, der er I. Hvor er her flot!
En hemmelig hule.
Far, Mei siger, hun har mødt Totoro.
- Totoro? - Denne vej!
Vent på mig!
Her?
Han var ovre ved det store træ.
Men der er jo kun en vej. Mei! Kom tilbage!
Mei, hold nu op!
Det er rigtigt nok! Totoro var der!
Jeg lyver ikke!
- Mei... - Jeg lyver ikke!
Hverken Satsuki eller far tror, at du lyver for os.
Jeg tror, at du har mødt skovens herre.
Man er meget heldig, når det sker. Men man kan ikke altid se ham.
- Kom, vi glemte at hilse pænt. - Hilse?
Så er der afgang!
Du er blevet tung, Mei.
Far, der er kamfertræet! Hvor er det stort!
- Der er det! - Var det dét træ?
Far... skynd dig nu!
- Hullet er der ikke mere. - Var det her?
- Hun siger, hullet er forsvundet. - Ja, man kan ikke altid se ham.
Kommer han igen? Jeg vil også se ham.
Man ved aldrig. Hvis I er heldige.
Sikke et smukt træ!
Det er vokset og vokset lige siden rigtig gamle dage.
For længe, længe siden var mennesker og træer gode venner.
Det var, fordi jeg så det her træ, at jeg fik lyst til at købe huset.
Mor vil også kunne lide det. Nu skal vi hjemad.
- Madpakkerne venter. - Nå ja. Jeg skal hjem til Michiko.
- Mei vil også med. - Giv agt!
Tak, fordi du passede på Mei. Vi håber, at du vil gøre det fremover.
Hvis du vil være så sød!
- Hvem kommer først?! - Du snyder!
- Vent! - Skynd dig nu!
Vent på mig!
Kære mor, der er sket noget spændende.
Mei har mødt en rigtig Totoro ude i skoven.
Nu håber jeg bare, at jeg også får lov til at se ham en dag.
Kanta, skynd dig, ellers kommer du for sent!
Skriv!
Mei...
- Undskyld! - Ja, Satsuki?
Min lillesøster...
- Bedste... Mei... - Der var intet at gøre.
- Hun ville hen til sin storesøster. - Lh, altså.
Mei, det er fars dag på universitetet -
- og du lovede at være hjemme hos bedste.
Jeg har først fri om to timer, og bedste har meget, hun skal nå.
Mei har ellers været en rigtig god, lille pige, ikke sandt?
Bedste, jeg spørger min lærer.
Satsukis mor er på hospitalet, og det er ikke nemt for dem.
Kan I være søde ved Satsukis lillesøster?
- Hvad er det? - Det er en Totoro.
Shh... Du må kun være her, hvis du er stille.
Farvel, Satsuki.
- Jeg kommer ikke i klubben i dag. - Det skal jeg nok sige.
- Vi ses i morgen. - Farvel!
- Mei, skynd dig. Det bliver regnvejr. - Ja.
Åh nej, nu begynder det.
Kom nu.
Mei græder ikke. Er det ikke godt?
Hvad skal vi gøre?
Kære Buddha. Tilgiv, at vi søger ly her.
Jamen...
- Der var vi heldige, hva'? - Ja.
- Der er huller i paraplyen. - Ja...
- Far fik ikke paraplyen med. - Mei vil også hente ham.
Jeg glemte den bare!
Hvordan kan du glemme den i regnvejr?
- Du har garanteret ødelagt den! - Nej, jeg har ej!
Er der nogen hjemme?
Satsuki... og Mei. Bedste!
- Tak, fordi I passede Mei. - Det var så lidt.
Vi lånte paraplyen her af Kanta.
Af Kanta? Sådan en gammel las.
Mei var der også, så det var rigtig dejligt. Men Kanta blev helt våd!
- Mange tak for lån. - Selv tak.
Nu har Kanta da fået et bad.
- Skal I hente jeres far? - Ja.
Hvor er I søde. Farvel med dig, Mei.
Farvel!
- Var der nogen? - Aner det ikke.
Den kommer nu!
Skal I med?
Så kører vi!
- Far var ikke med, vel? - Så kommer han med næste bus.
Vil du vente hjemme hos bedste?
Hvad er der?
Mei, er du søvnig?
Det var jo det, jeg sagde. Vil du hjem til bedste?
Det varer ikke så længe nu. Bare lidt endnu...
Bussen er sent på den.
Kom her.
Totoro?
Vent lige lidt.
Du må godt låne den her! Hurtigt, ellers falder Mei ned.
Du skal gøre ligesom mig.
Bussen kommer!
Totoro tog fars paraply med sig.
- Undskyld forsinkelsen. - Så kører vi.
Toget var forsinket, så jeg nåede ikke bussen.
Har I været bekymrede?
- Jeg så ham. Han stod lige her! - Og busmissen!
- Han var kæmpestor! - Og han havde kæmpestore øjne!
Han var så nuttet!
Vi så Totoro. Jeg har også set Totoro.
- Han var så sød! - Og nuttet!
Også mig!
Kære mor, mit hjerte banker stadig helt vildt.
Vi har mødt Totoro. Det var mærkeligt og uhyggeligt.
Vi fik en fin, lille gave af ham -
- pakket ind i bambusblade og bundet med drageknurhår.
Vi åbnede den straks.
Der var nødder i.
Det vil være så smukt med en skov ude i haven -
- så vi har lagt dem i jorden. Men...
... de kommer ikke rigtig op. Mei venter og venter-
- og kan ikke forstå, at de ikke kommer op.
Hun ligner en bjergkrabbe, når hun sidder der.
Det er snart sommerferie.
Skynd dig at blive rask. Kærlig hilsen Satsuki.
Pas nu på. Hiv... o... høj!
- Nu slukker jeg. - Vent lidt.
Kommer planterne op i morgen?
Måske. Jeg er sikker på, at Totoro ved det, men... Godnat.
Mei!
Det er der, vi har sået nødderne.
Juhu! Det lykkedes!
Mei, det er os, der er blæsten!
Der er ingen træer.
Vi gjorde det!
- Det var en drøm... ...og så alligevel ikke!
Vi klarede det!
Hr. Kusakabe, der er telegram! Hr. Kusakabe...
Der er telegram!
Mon de er ude?
Bedstemor!
Jeg er her.
Den der kan spises nu.
- Hvad med den her? - Den er fin.
Bedste, din have er ligesom et skatkammer.
Skal vi tage os et lille hvil nu?
Nu er de dejligt forfriskende.
Mange tak!
- Det smager godt! - Ja, ikke?
De har fået god energi fra solen. I bliver sunde af det.
- Kan mor blive rask af dem? - Selvfølgelig.
Man bliver rask af bedstes gode grøntsager.
Mor kommer hjem på lørdag.
- Jeg skal sove hos hende. - Godt. Bliver hun så hos jer nu?
Hun kommer ikke rigtig hjem. Hun skal tilbage igen mandag.
- Hun skal være helt rask. - Javel så.
- Så skal hun have grøntsager. - Jeg vil give mor min majskolbe.
- Det bliver hun glad for. - Ja!
- Telegram. I var ikke hjemme. - Er det til os?
- Far kommer først hjem i aften. - Du må hellere åbne det.
"Ring venligst til Shichikokuyama-hospitalet."
Det er fra Shichikokuyama, mors hospital.
Mon der er sket noget?
Bedste, der står, vi skal ringe.
Slap af, lille ven. Ved du, hvor din far er?
Jeg kender nummeret, men vi har ingen telefon.
Kanta, tag hende med til byen og sørg for, at hun kan låne en telefon.
Mei, du må hellere blive her.
Mei, gå tilbage til bedste!
Hallo! Må jeg få omstillingen?
Jeg vil gerne have Tokyo 311382... Ja!
Sikke en sød pige, Kanta.
Hallo... Ja.
Hallo? Antropologisk afdeling? Må jeg tale med professor Kusakabe?
Jeg hedder Satsuki Kusakabe. Ja...
- Far... det er Satsuki. - Ja, hvad er der?
Ja... Fra hospitalet?
- Jeg ringer til hospitalet. - Er der sket noget med mor?
- Hvad skal vi gøre, far? - Bare rolig. Jeg ringer straks.
Vent der, så ringer jeg tilbage. Jeg lægger på nu.
Frue, må jeg vente her? Min far ringer igen.
Ja, sæt du dig bare ned.
Storesøster!
Du får den ikke! Det er mors majskolbe!
Den går ikke! Den skal min mor have!
Mei, mor har fået det dårligere.
Så hun kommer ikke hjem i morgen.
- Det er tarveligt! - Vi kan ikke gøre noget.
- Hun må ikke blive mere syg. - Det er tarveligt!
- Det er bare udsat. - Nej!
- Vil du gerne have, at mor dør? - Nej!
Du er dum! Pas dig selv!
Kom, Mei.
Jeg er ikke dum!
Så har jeg ordnet resten af vasketøjet.
Du skal ikke være så ked af det.
Bedste kommer her og hjælper, så op med humøret.
Din far kører omkring hospitalet på vejen hjem.
Din mor er bare blevet lidt forkølet.
Hun kommer hjem næste lørdag, vil jeg tro.
Det sagde de også sidst. "Hun skal kun være her kort tid."
De sagde, hun bare var forkølet. Hvad nu, hvis mor dør?
- Jamen, lille Satsuki... - Men hvad nu, hvis mor...
Så, så, lille ven.
Jeres mor ville da ikke dø fra sådan nogle søde piger.
Ikke græde mere. Så, så, ikke græde.
Bedste bliver hos jer, til far kommer hjem igen. Ikke?
Mei-chan!
Mei!
Er Mei kommet?
Nej, og hun var ikke ved busstoppestedet.
Mærkeligt. Hvor kan hun være?
Jeg skældte ud på hende. Hvad nu, hvis?
- Måske er hun taget til hospitalet. - Shichikokuyama-hospitalet?
- Det tager 3 timer til fods. - Jeg ser lige efter!
Kanta! Skynd dig.
Få fat på din far! Mei er pist forsvundet!
Mei, hvorfor er du så egenrådig?
Mei!
Undskyld, men...
- Hvad? - Har De set en lille pige?
- Det er min lillesøster. - Lad mig se. En pige?
- Jeg synes, jeg så nogen... - Måske løb hun en anden vej.
- Skulle hun være kommet her forbi? - Det ved jeg ikke.
Mei!
Vil De ikke nok stoppe!
- Er du sindssyg? - Har I set min lillesøster?
- Din lillesøster? - På vej til Shichikokuyama.
- En lille fireårig... pige. - Har du set noget?
Vi kommer fra Shichikokuyama, men vi har ikke set nogen pige.
- Nå... mange tak. - Hvor kommer du fra?
- Fra Matsugo. - Matsugo?!
Det kan da ikke passe.
Beklager meget!
Satsuki!
Kanta!
- Har I fundet hende? - Nej. Og dig?
Min far og de andre leder. Jeg kører til Shichikokuyama.
- Du kan tage tilbage. - Måske er hun gået vild.
De har fundet en sandal ude i søen.
Der er jo ikke nogen, der ved, om det er Meis sandal!
Har I fundet hende?
- Led i det dybe mudder først! - Vi starter her.
- Bedste! Satsuki kommer! - Hvad?
- Bedste! - Se her. Det er den!
Det er ikke Meis.
Hvor er jeg glad. Vi frygtede alle, at det var Meis sandal.
- Du tror altid det værste, bedste! - Halløj! Stop bare nu!
- Hvor kan hun så være? - Lad os lede videre.
- Ja, inden det bliver mørkt. - Ja, lad os blive ved lidt endnu.
- Selvfølgelig fortsætter vi. - Hvad med politiet?
Undskyld.
Må jeg komme ind til Totoro? Mei er faret vild.
Det bliver snart mørkt, og hun render rundt på vejene.
Totoro...
Totoro! Mei er forsvundet.
Vi har ledt, men uden held. Vil du ikke hjælpe?
Hun sidder nok helt alene og græder nu.
Jeg aner ikke, hvad jeg skal gøre.
Ingen ser den.
"Mei"
Mei, hvor er du?
Træerne flytter sig for os!
Mei!
Storesøster!
- Storesøster... - Mei!
- Storesøster!
- Dit lille fjols. - Det må du undskylde!
Var du på vej hen for at give mor majskolben?
"Shichikokuyama hospital"
Kører du os til hospitalet?
Tusind tak!
Undskyld. Tænk, at de sender telegram på grund af en forkølelse.
Børnene må være bekymrede. Hvor er det synd.
Når de hører grunden, falder de til ro.
I har alle taget det her så pænt.
De skal jo bare vente lidt længere.
De lider vist mere, end vi tror.
Især Satsuki, fordi hun er så følsom.
Du har nok ret.
Når jeg kommer hjem, skal de forkæles til den store guldmedalje.
Mor sidder og griner.
- Hun ser rask ud. - Ja!
Nu må jeg skynde mig at blive rask!
Ja. Hov...
Hvor kom den fra?
Hvad er der?
Jeg synes lige, jeg så pigerne sidde og grine oppe i trætoppen.
Man kan aldrig vide. Se her!
"Til mor"
SLUT